Yngre+nysvenska+1700-talet

**Yngre nysvenska 1700 – talet**

**Then Swänska Argus**

**Svenska Akademien**

**1734 års lag**

Yngre Nysvenska Stavningsdebatten under 1700- talet var mycket livlig trots många var missnöjda med det oreda som fanns i ortografin. Istället var det aktörer som vetenskapsakademin och vetenskapsociteten. En av Sveriges ledande boktryckare Lars Salvius spelade stor roll i sitt tryckeri genom omsatta åsikter i praxis. Genom förverkligas på tryckerier blev många idéer accepterade av gamla kritiker. Några decennier in på 1700- talet råder stor enlighet: Dubbeltecknade vokaler slutade förekomma (een öö), Dh och Th som först användes till att skriva fornsvenska friativarna försvann, och Z var inte längre ett tecken för S, inskott av B och P var inte längre ord och Ij var inte längre ord förekom inte längre. Småningom inom ortografins utveckling togs av svenska akademien som vid sin instiftade fick i uppdrag att ta fram en ordbok och en grammatik som var på väg att bidra till ”stadga och befodran af god smak”. Den anslöt sig ursprungligen till den ålderdomliga stavningen i 1734 års lag men gav ledamoten Carl Gustaf af Leopold i uppdrag att ta fram förslag till nya stavningsstandard. Förslaget som lades till 1801, innehåller bland annat regler för dubbelteckning av konsonant som liknar den nutida svenskans och försvenskning av franska lån (tillexempel bataille--- batalj). Förslaget gillades av kungen och akademien.[1] Then Svänska Argus kom 1732, skriven av Olof von Dalin. Den var en samling av kåserier och Satirer. Det var första gången som en bok utkommit med ledigare stil. Under 1700-talet var en stor del av hovet tvåspråkiga och prata svenska och franska. Svenskan hade många låneord från Franskan som t.ex. batalj (bataille), fåtölj (fauteuil) och löjtnant (liutenant). Man försökte göra svenskan ett riksspråk och standardisera det. Man började mera använda svenska i skolor och universitet. Det ledde till att språket blev mer använt under 1800-talet och svenskar hade lättare att förstå varandra. Många började läsa tidningar och tidskrifter. En annan nyhet var det populärvetenskapliga författandet som stöddes av många framstående medlemmar inom vetenskapsakademin som t.ex. Carl von Linne och Anders Celsius. Den svenska vetenskapsakademin ville ha en normerande ordbok och Abraham Sahlstedt fick uppdraget. Ordboken ledde till enhetligare stavning, böjning och ordformer. [1]

[1] [] http://linlin.skolbloggen.se/2011/02/15/redovisning-av-yngre-nysvenska/

[1] http://sv.wikipedia.org/wiki/Yngre_nysvenska **Lånord**